![](https://img.blisty.cz/img/-18805.jpg?id=-18805&size=450&mg=0)
O míru a příměří
7. 6. 2022 / Boris Cvek
V prvních týdnech války jsem musel neustále čelit diskuzím o možných podmínkách míru mezi Ruskem a Ukrajinou a výzvám soukromých osob na Facebooku, ať se jedná, hlavně ať se jedná, že to je jediná cesta, jak válku ukončit. Jednal francouzský prezident, jednal izraelský premiér, jednali představitelé Turecka. Nic z toho nebylo. Prezident Macron dokonce sdělil, že Rusko požaduje kapitulaci.
Všechny požadavky na jednání jsem považoval od začátku za absurdní. Moskva prostě spustila invazi, zle ztroskotala ve svých plánech a chce se za to brutálně pomstít. Naopak jsem si postupem času uvědomil, že mírová smlouva není nezbytnou cestou k míru. Japonsko si na Rusku stále nárokuje Kurilské ostrovy a nemá s Ruskem mírovou smlouvu, ale žádná reálná válka mezi nimi není. Proto nemá smysl doufat v to, že Ukrajina a Rusko se mezi sebou mohou nějak domluvit, že Ukrajina může fakticky nějak Rusku vyjít vstříc, že by třeba udělala něco, co by se dalo vystihnout takto: vy jste nám povraždili a zmrzačili naše lidi a my vám za to dáme kus našeho území. To není realistické, i když Henry Kissinger, který o tom mluvil, je zastánce tzv. reálpolitiky. Mírová smlouva nemusí být ani za 100 let. Už letos by ale mohlo být příměří.
Zdá se mi, že příměří nastane ve chvíli, kdy obě strany, zejména Rusko, už nebudou mít chuť, sílu, zdroje válčit. K možnostem ukrajinské ofenzívy směrem k hranicím před 24. únorem jsem skeptický, i když samozřejmě bych Ukrajině ta území velmi přál. Za realistickou spíše považuji otázku, kde se Rusko obráncům Ukrajiny podaří zastavit. Nechci předstírat, že bych to dokázal nějak jasně, věcně posoudit, očekávám však nikoli mír, ale příměří. A samozřejmě si kladu otázky nad možnostmi obnovy Ukrajiny po válce. Rád bych slyšel například, co už dnes dělají ukrajinští oligarchové pro svůj národ. Naposledy jsem o nich slyšel, když se psalo, jak jejich soukromé tryskáče opouštějí asi dva týdny před invazí zemi.
Diskuse