Odboráři a vládní priority
30. 11. 2023
/
Boris Cvek
čas čtení
3 minuty
Srovnejte
si pondělní odborářskou demonstraci na Malostranském náměstí
s tím, co dokázala krajní pravice na začátku září 2022
na Václaváku (o demonstracích pořádaných Milionem chvilek
nemluvě). Odboráři, kteří by ve srovnání s krajně
pravicovými populisty měli být opravdu masovou společenskou
silou, ukázali – po tom, jak dopadla kandidatura šéfa odborů
Středuly na prezidenta republiky – jen další fiasko.
Kromě
toho se hned do médií dostala reakce Učitelské platformy,
žádající rezignaci pana Středuly za to, že zneužil školskou
stávku k prezentaci krajní pravice. Šéf školských odborů
Dobšík pak pracně vysvětloval, že on byl prostě jen pozván a
že neměl jinou možnost než stát na jednom podiu s krajně
pravicovým dezinformátorem.
V tomto
smyslu má premiér snad pravdu, když odboráře obviňuje z dělání
politiky. Jenže na jeho straně je ještě vetší problém. Jak je
možné, že školství, nota bene tak masivně, stávkuje proti
vládě? Proti vládě, kde premiér i ministr školství jsou bývalí
rektoři! Proti vládě, která má údajně školství za svou
prioritu, která neustále hovoří o vzdělanosti, o schopnosti
obstát v konkurenci, o prozápadní orientaci státu? Ba dokonce o
dětech, demografii, důchodech.
Je
to vláda, která slíbila 130 procent průměrné mzdy pracovníkům
ve školství… ale kterým a jaké mzdy? Tady začíná celá ta
fraška. Kuchařky, školníci, asistenti mají žít ze vzduchu. A
těch 130 procent? Zejména mladí učitelé nemohou věřit krutosti
této lži. Ani 130 procent průměrné mzdy předminulého nebo
předpředminulého roku možná nemají.
Priorita
sem, priorita tam, jedinou skutečnou prioritou Fialovy vlády jsou
škrty. Nikoli zdravý rozpočet, ten je jenom výmluva pro škrty.
Zdravý rozpočet je zcela jiné téma, téma reálného zvážení
příjmů a výdajů. Příjmy jsou sotva na úrovni roku 2019,
zatímco inflace od té doby vzrostla o 40 procent. Na začátku
října jsme si mohli ve Forbesu přečíst: „Celkově
se jmění stovky nejbohatších Čechů meziročně zvýšilo o 367
miliard korun z loňských 2,1 bilionu na necelých 2,47 bilionu
korun. Tedy téměř o pětinu.“
Tohle
platí v situaci 1. historicky zcela bezprecedentního poklesu
reálných mezd, 2. ochromení domácí spotřeby, které má na
svědomí nerůst HDP, a 3. strukturálního deficitu ve výši 200
miliard, kvůli němuž 4. budeme za obsluhu státního dluhu platit
v roce 2024 téměř 100 miliard korun. K tomu je třeba
připočíst samotným ministrem financí přiznané masivní zisky
firem, jak se projevily na výběru daní.
Je
nabíledni, co se musí udělat pro zdravý rozpočet. Pro rozvoj
školství, zdravotnictví, pro růst HDP a záchranu ekonomiky i
celé společnosti. Jenže vláda to odmítá vidět a opozice ve
Sněmovně je na tom ještě hůře. Ostatně hlavní lídr sněmovní
opozice patří mezi ty zmíněné nejbohatší Čechy. Skutečná
otázka je tedy nikoli po tom, co se mělo udělat, co se líbí nebo
nelíbí odborům, ale co bude. Budou škrty. Rozpočet zdravý
nebude, HDP taky ne. Budou další stávky? Bude nová vláda? Ale
jaká? Bude beznaděj? Co si vlastně počnou voliči současné
pětikoalice, vysokoškoláci z měst, jako jsou učitelé,
lékaři? A jakou roli v pětikoalici vlastně mají strany,
které svého času odmítly snižování daní během rušení
superhrubé mzdy? STAN? Lidovci? Piráti? Topka? Zapomněli?
Odkaz
na článek ve Forbesu:
https://forbes.cz/kdk23/
4613
Diskuse