Může náhražkový život zlepšit veřejné zdraví (a čo vy si, občania, predstavujete pod takým pojmom „náhražkový“)?
18. 2. 2024 / Beno Trávníček Brodský
čas čtení
8 minut
Mezi obyčejnými lidmi nás nebudou zástupy.
Většinou do sebe rychle nacpete něco z mouky-vody-soli-cukru,
navrch cosi z ledničky. Když doma dojdou zdroje, tak pekárna
cestou do práce to jistí, ale loupák většinou do cíle
nedonesete, hlad či chuť je silnější. A takovej je každej
všední den. Tedy skoro. Někdy zázrakem stihnete hodit vejce na
pánev nebo třeba zbyl kus párku. O víkendu se to pak snažíte,
podle situace, napravit (aspoň někdy).
Nepíše
se ale všude, že základem dobrého zdraví je i kvalitní
stravování? A
hlavně, že je potřeba se kvalitně a v klidu najíst ráno? Bere
to naše společnost aspoň trochu vážně nebo je to jen jedno z
mnoha veřejných blá-blá-blá? Protože během dne to pokračuje
ve stejném duchu. V práci, když je zrovna příznivější klima,
vysypeme z krabičky domácí zbytky a pokud máme kliku, tak se nám
je podaří zhltnout najednou - bez odbíhání k plnění úkolů.
Ještě, že máme k ruce ty „zdravé“ mikrovlnky. I při jídle
nám ale v hlavě drčí práce - - - ta-ta-ta-ta-ta, jak zní ona
známá kadence z Černých baronů. Těžko říci kolik obyčejných
lidí má čas a možnosti zajít si v poledne kamkoli na v klidu a
pohodě zkonzumovaný oběd(?) Večer to pak do sebe doma dosypeme a
v noci nás vzbudí naštvané trávení. A tak pořád
dokola-la-la-la.
Pak
se dočítáme o ultra špatném zdraví lidí v Česku s tupými
dohady kdo, jak a za co může. Samozřejmě, že zodpovědný je
každý sám svoji životosprávou, kterou si přece může nastavit
správně! Jak jinak. Za rakoviny trávícího traktu, zničené
cévy, zkažené zuby (a tak i nedostatek zubařů), za neurózy
všeho druhu atp. přece nemůže způsob řízení společnosti,
nezdravý všeobecný shon, chaos... jak by se to mohlo stát... máme
tu přece demokracii!
Takže
vlastně stačí, abychom se více posnažili žít zdravě každý
sám a jinak jazzová pohoda. To by fakt šlo? Ve společnosti, která
se řítí z kopce jako odbržděný rychlík? Máme coby jedinci
vystrkovat ruce z oken a chytat se větví nebo jako co?! Pravda,
ještě je tu záchranná brzda, ale když se podíváme na odborové
centrály, zjistíme, že je asi ve stejném stavu jako v onom filmu,
kde strojvedoucímu ujel jeho vlastní vlak a díky nefunkčním
brzdám mohli pasažéři jen koukat z okna, kdy a o co se to nakonec
zastaví samo.
Dokážeme
si vůbec aspoň letmo představit, jak by to mohlo vypadat, kdyby
většina lidí chodila do práce v klidu, ráda, mohla dělat to, co
umí a tím pádem jí přináší uspokojení a klid na duši?
Přijít každý den do prostoru, kde není stres, křik, nadávání,
nahánění, vyčítání, často i zima...? Žít život, který
svojí podstatou stimuluje k seberozvoji každého jedince, z čehož
samozřejmě následně získávají velký prospěch všichni! Možná
prvním smysluplným krokem je začít veřejně říkat, že
nezaměstnaným je
každý, na koho se nedostane práce pro kterou má vzdělání,
praxi a schopnosti.
Současný zcela opačný stav je možná jedním z hlavních hřebíků
do našich rakviček.
Ale
naše současná vláda na to má prý superopatření. Nikoli třeba
vylepšení nabídky kvalitních škol a konkrétní kvalitu každé
školy, ale, že prý, když nás bude moci zaměstnavatel vyhodit
bez udání důvodu, tedy kdykoli ho napadne, zlepší se trh práce
a všem bude líp! Není to náhodou spíš tak, že obyčejní lidé
budou žít v ještě větším stresu (tzn. budou nemocnější)
a už jim možná nebude chutnat ani ta rohlíková snídaně?
S
tím se váže vážná veřejná otázka: K čemu by měl sloužit
pracovní úřad?
Ten, který se nyní snaží přerozdělovat většinou neexistující
pracovní místa? Neměl by náhodou být součástí daleko širšího
státního týmu, který by pracovní místa, jejichž vznik je ve
společnosti odůvodněný (tj. má zejména ekonomickou logiku a je
o ně současně zájem ze strany nezaměstnaných), zřizoval?
Poměrně
široká diskuse asi může být o tom jak. Jisté je, že to bude
široké spektrum možností od (na jedné straně) stimulace
soukromého kapitálu k vytváření takových míst... do (na straně
druhé) zakládání státních podniků či dalších organizací
tam, kde soukromý sektor nebude schopen či ochoten přiměřeně
spolupracovat v zájmu nezaměstnaných (tedy de facto v zájmu
udržitelnosti normálního chodu hospodářství). To vše
samozřejmě po předchozím kvalitním marketingu, to dá rozum.
Poslední
poznámka k tématu se týká bojové
hry zvané „nalezení solidního bydlení“.
To je možná fenomén, který má na veřejné zdraví (o kterém tu
celou dobu polemizuji) ten nejfatálnější dopad. Když nevíte,
kde budete zítra či za měsíc spát, protože neuplatíte nájem
(natož, abyste vůbec mohli pomyslet na nějaké vlastní bydlení!),
těžko se vám podaří udržet si nějaké přiměřené zdraví.
Jak víme psychosoma je ďábelská věc. Může vás povznést do
oblak a může vás zakopat do země. Obojí docela rychle. Jestli si
pamatuji dobře, za „totáče“ se dala (cca) celá hrubá stavba
rodinného domku postavit za státní dotaci. K tomu existovaly velmi
výhodné novomanželské půjčky, za určitých podmínek také
nevratné.
Tedy
pokud významné množství lidí bude mít bídné bydlení, bídnou
práci a z toho všeho pramenící bídnou životosprávu, jak chceme
budovat nějaký finančně udržitelný zdravotní systém?
Když si to takhle
promítnete, opět z toho vychází jen ono všeobjímající
perpetuum debile.
Stát
to v ruce nemá, bez ohledu na momentální kokrétní vládu běhá
okolo horké kaše místo toho, aby konečně začal bídnou situaci
řešit od příčin. Možná bychom jako občané měli rasantně
požadovat, aby model pracovního úřadu jako jakési Potěmkinovy
vesnice či sekretářky bídy trhu práce rychle skončil a byl
změněn na kreativního tvůrce pracovních příležitostí
odpovídající alespoň zhruba zájmu jeho klientů. Jsa k tomu
pověřen státem včetně potřebných procedurálních a finančních
kompetencí a jsa právě státu přes jednotlivé své persóny
zodpovědný za výsledky. Bylo by to významně přínosnější než
superkreativní komentáře z ministerstva práce.
V
zádech tuším poznámku, že někdo
nebude dělat nikdy a nijak, resp. nikdy pořádně.
Pro takové lidi je potřeba zřídit nepodmíněný zakladní příjem
(jako jedinou dávku), který jim pokryje nájem holobytu a základní
energie v minimálním únosném množství, základní jídlo,
základní oblečení a léky. Kvůli dalším požitkům, musí jít
pracovat.
Na
další tušenou otázku - a
kde na to stát vezme
- tvrdošíjně a logicky budu až do doby, kdy to pomazaní pochopí,
odpovídat stejně: Zejména ze speciální „daně za užívání
robotů a umělé inteligence k vytváření hodnot“. Vědecká
komunita s tím podle veřejně dostupných informací nemá problém.
Politici evidentně ano – buď nechápou / nebo ze sebe cíleně
dělají tupce... že by potrefená? Dostatečně progresivní
zdanění majetku a příjmů je jako další zdroj jasný jako
facka, ale tady nezbude než počkat na vládu, které to nebude
porušovat její náboženství.
3048
Diskuse